Her mødte jeg også resten af familien i form af Glenn, Kurt og Henrik – Karsten og Ruths pragtfulde og lige så hjælpsomme sønner.
For ud over at være købmand, havde Karsten og familien tillige overtaget Kino Gudhjem, denne perle af en skøn gammel biograf, som dannede rammen og centrum for vores Baltiske Filmfestival en uge i maj måned.
Karsten og familien havde ligeledes nogle værelser til udlejning i Købmandsgården, som vi også lejede, og hvor vi i stueetagen etablerede et sekretariat, som blev filmfestivalens hjerte og kontor. I alle årene hvor vi var hos Karsten og Ruth, oplevede jeg og resten af holdet bag filmfestivalen, at hele familien Hansen, praktisk talt – stod på hovedet for at hjælpe og servicere os – ja, faktisk døgnet rundt, 24-7.
Jeg stod adskillige gange med gæster til filmfestivalen, der var blevet forsinket, hvor klokken var langt over midnat og med en stakkels gæst, der havde brug for hjælp – og vupti der stod Karsten og Ruth og trådte til! De hjalp gæsten med både det ene og det andet, der var aldrig et nej, men altid et JA, den klarer jeg, fra Karsten og Ruth.
Når gæsten ved en sen ankomst havde glemt sin tandpasta – så gik Karsten ind i sin ellers for længst lukkede købmandsbutik og hentede en tube tandpasta og sagde, da han gav den til festivalgæsten: "Du kan bare betale i morgen".